![](/user_photo/_userpic.png)
- •1. Значення розвитку та навчання дітей рідної мови в світлі положень Конституції України, Закону про мови України, документів про дошкільну освіту. Завдання розвитку мовлення дітей дошкільного віку
- •Завдання розвитку мовлення дітей дошкільного віку.
- •Питання 3 і 4
- •Питання 5. Психологічні та психолінгвістичні основи методики навчання дітей рідної мови.
- •Питання 6.
- •Питання 8. Викорисання лінг-ої спадщини Тихеєвої у сучасній методиці розвитку рідного мовлення дітей
- •Питання 10.
- •Питання 13.
- •Питання 14
- •3 Повагою ставиться до рідних, знайомих, чужих зрілого й похилого віку. Звертається до них зі словами турботи, підтримки, готовності допомогти. Відчуває дистанцію та межу допустимої поведінки.
- •Часткові методичні принципи навчання рідної мови описані в.А.Скалкіним та е.П.Коротковою.
- •1Жовтобрюх м. А. Слово мовлене. - к.: Знання, 1969. - с. 281.
- •1. Навички мовленнєвого спілкування з однолітками й дорослими:
- •1Базовий компонент дошкільної освіти. - с. 48, 49.
- •Розвиток мовлення
- •5. Максимальна мовленнєва активність на занятті. Специфікою занять
- •79 % Звуків були близькими за своїми акустичними ознаками до англійської,
- •2000 Слів (за н. Аксаріною), 1200-1500 слів (за г. Ляміною). У словнику
- •4 Місяців до 2 років 6 місяців діти використовують у своєму мовленніиною.
- •2 Роки 6 місяців - 3 роки. Дитина розуміє смисл мовлення дорослого
- •3Акономірності засвоєння дитиною слова, особливості словника дітей різного віку.
- •Від 1 року до 1 року 6 місяців
- •Від 1 року і 6 місяців до 2 років
- •Показники засвоєння змісту:
- •46 (45 Как вариант ответа). Навчання дітей діалогічного мовлення
- •1. Розповідь, складена вихователем, уважається прикладом для слідування, тому що діти слухають її 6-7 разів.
- •2. Педагоги прагнуть, щоб дитина у своїй розповіді відтворювала зміст усієї картини.
- •55. Завдання і зміст роботи з розвитку художньо-мовленнєвої компетенції в різних вікових групах.
- •11.Розмови вихователя з дітьми, як метод розвитку діалогічного мовлення. Тематика, методика проведення.
1. Навички мовленнєвого спілкування з однолітками й дорослими:
охоче чи неохоче вступає дитина у спілкування з дорослими, однолітками;
чи може підтримувати розмову з дорослими й однолітками на
знайому тему; як розмовляє дитина з товаришами - багато, мало чи є
мовчазною; чи вміє ввічливо звертатися до дорослих і дітей; як називає
дорослих - на ім’я, по батькові, на «Ви» чи якось інакше; вітається
першою з дорослими і незнайомими людьми чи потребує нагадування,
чи не забуває попрощатися; чи вміє дякувати за допомогу, чи користується
при цьому словами дякую, вибачте, будь ласка та ін.; чи трапляється
у мовленні дитини нелітературна лексика; чи вміє вислухати
свого товариша, чи часто відволікається, чи має звичку перебивати того,
хто говорить; чи вміє дитина спокійно домовлятися з іншими дітьми —
розподіляти ролі у грі, обов’язки у праці, погоджувати свої дії; яким
тоном дитина спілкується - доброзичливим, вимогливим, зневажливим;
чи прислухається до зауважень з приводу культури спілкування, чи
намагається позбутися своїх недоліків; чи вміє вільно виступати перед
дітьми, незнайомими людьми, чи соромиться, боїться.
2. Звукова культура мовлення, сила голосу;Удосить голосно, помірно
чи тихо відповідає на запитання, переказує твір, читає вірш; швидкість
(темп) мовлення - говорить швидко, помірно, повільно; інтонаційна
виразність - говорить виразно, невиразно, маловиразно; дикція мовлення
дитини - чітка, не досить чітка; вміння дотримуватися літературних
норм вимови (орфоепія) - немає відхилень, є відхилення; звукови-
мова — які звуки діти не вимовляють, вимовляють неправильно, замінюють
іншими; мовленнєвий слух — чи вміє помічати неточності в мовленні,
визначити на слух швидкість, інтонаційну виразність, силу, тембр
голосу.
3. Словник: іменники - розуміння і вживання побутової лексики,
узагальнювальних понять, назв знарядь праці, матеріалів; назв частин,
деталей предметів; розуміння і вживання антонімів, синонімів; прикметники
- знання і вживання слів, що позначають кольори та їх відтінки,
якості, властивості предметів, розміри, матеріал, з якого виготовлений
предмет (дерев’яний, пластмасовий та ін.); вживання прикметників -
синонімів та антонімів; дієслова - вживання слів, що означають дії
людей, тварин; вміння дитини добирати дієслова з протилежним значенням;
прислівники - розуміння і вживання слів, що вказують на ознаку
дії (швидко, добре, погано та ін.); розуміння і вживання слів, що позначають
просторові та часові відношення; добір слів (прислівників) з
протилежним значенням.
4. Граматична будова мовлення: морфологія — вживання правильних
граматичних форм слів, невідмінюваних іменників, закінчень іменників
у родовому відмінку множини; вміння узгоджувати іменники середнього
роду з прикметниками, вживати дієслова зі зміною голосних чи приголосних
в основі, утворювати слова за допомогою суфіксів, префіксів,
закінчень, правильно утворювати складні слова; синтаксис - використання
різних видів речень: простих (поширені, непоширені), складних
(складносурядні, складнопідрядні); вміння ту саму думку висловити
різними словами.
5. Зв’язне мовлення: вміння самостійно, повно, послідовно переказувати
літературний твір; логічно й послідовно скласти описову і сюжетну
розповідь за картинкою, з досвіду або творчу розповідь.
6. Готовність дітей до оволодіння грамотою: вміння виокремити перший
звук у слові, визначити наявність заданого звука у слові, провести
звуковий аналіз слова; правильно відтворювати звуки; у старшій групі -
вміння схарактеризувати звуки; поділити слово на склади; скласти речення
за заданою кількістю слів, встановити їх послідовність; усвідомлення
дитиною окремих мовних явищ.
Виокремити ту головну та єдину якість або здібність, що засвідчує
правильний, нормальний розвиток мовлення дитини, досить важко, оскільки
мова - явище складне й багатогранне. Слід зауважити, що дитина
погано говорить тоді, коли в неї неправильна дикція або коли вона не
може відповісти на просте запитання чи розповісти про те, що з нею
трапилося, коли мало й неохоче розмовляє з людьми, які її оточують,
або коли їй важко позначити одним словом багато предметів чи дій.
Перелічені недоліки відображають різні сторони розвитку мовлення і
можуть не збігатися: дитина інколи погано вимовляє (або зовсім не
вимовляє) деякі звуки, але правильно, по суті відповідає на запитання
дорослого і сама ставить цікаві запитання, мало розмовляє з однолітками,
але легко й охоче - з близькими та ін. Тому говорити про розвиток
чи недоліки мовлення взагалі неможливо. Спершу потрібно з’ясувати,
який аспект мовлення не розвинений і лише потім вживати відповідних
заходів для виправлення мовлення.__
Питання 22 і 23
Форма - це спосіб здійснення навчально-виховного процесу, оболонка
для його внутрішньої сутності, логіки і змісту. Форма навчання - це
спеціально організована діяльність вихователя і дітей, що відбувається
в установленому порядку та в певному режимі і залежить від кількості
тих, кого навчають (індивідуальна, групова, колективна, фронтальна),
часу (коли навчають), місця й порядку його здійснення.